Title: Colette Year: 2018 Duration: 01:52:03 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫קולט
‫גבריאל?
‫גבריאל, קומי!
‫לא, תני לי לישון.
‫קומי, גבריאל. ‫-מה השעה?
‫השעה 07:00. ווילי מגיע היום.
‫- סן-סובר, 1892 -
‫לפחות זה היה מבדר. ‫הנסיעה לכאן אורכת שעות.
‫איך פריז בימים אלה, ווילי?
‫חממה של ממש. אווירה מחושמלת!
‫העיר רוחשת ציירים ‫ומשוררים וסופרים
‫וכל אחד מהם ‫מבקש לומר משהו עמוק.
‫רובם, כמובן, ‫צעירים מדי או מוטרפים מדי
‫אבל הם בכל-זאת מקרינים חיוניות.
‫תכננו לנסוע לראות הצגה, לא? ‫-כן. את "טוסקה".
‫כן. בעצם לא, הייתי בערב הבכורה.
‫האמת? לא הייתי טורח. שרה ברנאר ‫עושה כמיטב יכולתה, כמו תמיד,
‫אבל זה מלודרמטי וקיצוני.
‫אולי בכל-זאת אסע. אשפוט בעצמי. ‫-כמובן. אך זכרי:
‫ספר משעמם אפשר לזרוק. ‫ציור צעקני? עוצמים את העיניים.
‫אבל הצגה גרועה היא כמו ביקור ‫אצל רופא השיניים:
‫אתה חייב להישאר בכיסא
‫ולסבול את הקדיחה ‫בגולגולת עד שהסיוט נגמר.
‫יפה אמרת, ווילי. עניין מכאיב.
‫אה, כמעט שכחתי!
‫מתנה קטנה. ‫-תודה.
‫הופכים את זה.
‫חמוד!
‫להתראות.
‫סידו, אני הולכת לטייל.
‫קודם החליפי שמלה. ‫-לא ארד מהשביל.
‫החליפי אותה.
‫בוא, מותק, ניכנס הביתה.
‫הוא בחור טוב. נכון, הוא פרוע,
‫אבל בחייו של כל גבר מגיע הרגע ‫שבו עליו להתמסד.
‫סיימת את המכתב לאביו?
‫אני מתחיל שוב ושוב,
‫אבל לא מצליח ‫לסיים. נערה בלי נדוניה?
‫בחוגים שלהם אין דברים כאלה.
‫אז מבטלים. זה לא סוף העולם.
‫סידו...
‫הוא מעריץ אותה, זה ברור. הוא ‫ביקר אצלנו השנה ארבע פעמים.
‫אני דואגת שמא הוא לא יבין אותה.
‫האם יימצא אי-פעם ‫מישהו שיהיה מקובל עלייך?
‫מותר כבר ללכת? -קחי את הצנצנת ‫איתך ומלאי אותה באוכמניות.
‫מחר אאפה עוגה. ואל תחזרי ‫מאוחר! -לא אחזור מאוחר!
‫איפה אתה? ‫-כאן.
‫השיער שלך מרהיב.
‫בכפר הם קוראים לי ‫"הנערה עם השיער".
‫אין לי ספק. את בוודאי ‫מפורסמת מאוד כאן בכפר.
‫כמה זמן יש לנו? ‫-40 דקות בערך.
‫אבל אני צריך להגיע לתחנה ברגל.
‫גבריאל, אין לך מושג ‫עד כמה אני מאושר. -גם אני.
‫אני מעריץ אותך.
‫"ווילי היקר. ‫בדרכי חזרה הביתה, לאורך הנהר,
‫"האור זהר מבין העצים ‫ולבי נמלא גאווה מתוקה.
‫"אחרי הכול, אתה הרי מכיר ‫את הנשים הנפלאות בפריז...
‫"אז בוודאי יש בי משהו.
‫"אני רוצה להתעורר לצדך,
‫"ולדעת שכל היום ‫לרשותנו ושהחיים לפנינו.
‫"אנו נהיה שלמים כל-כך ‫ומאושרים כל-כך, אהובי."
‫- פריז, 1893 -
‫נשימה עמוקה, גברתי. זהו.
‫מוכנה? ‫-לא. עדיין לא.
‫מה דעתך, מטילד? ‫-היא יפה, גברתי.
‫רצוי שנגיע לשם לפני שיסתיים.
‫היכן השמלה החדשה שלך? ‫-לא יכולתי לנשום. הרגשתי מגוחכת.
‫אבל היא עלתה לי 267 פרנק! ‫את לא אוהבת אותה?
‫אני יודעת שאתה אוהב אותה. ‫נתקן אותה.
‫מה זה? ‫-כנראה משחת שיניים.
‫תני לי לראות.
‫הנה. מושלם. בואי ניכנס.
‫זה מפלצתי!
‫אני לא מסוגלת להביט בזה. ‫-אל דאגה, יקירה, זה זמני בלבד.
‫הנה ווילי. ווילי, מגדל אייפל. ‫אתה בעד או נגד?
‫אני בעד, רק מקנא קצת
‫בבליטה הענקית הזו בלב עיר הבירה ‫ששייכת למישהו אחר.
‫מה שלומך, הרוזן? ‫-מצוין. תודה.
‫אתה פרא אדם, ווילי.
‫אני רואה שהבאת ‫אתך קרובת משפחה יתומה.
‫"ילדת אהבה" סודית? ‫-יפה. יפה.
‫לא. הרשו לי להציג: ‫אשתי, גבריאל סידוני קולט.
‫נעים מאוד. ‫-לעונג לי.
‫אני נדהמת, בעצם.
‫את, יקירתי, הצלחת ללכוד ‫את הצלופח החלקלק ביותר שיש.
‫די, ארמאן. ‫-איך עשית זאת?
‫אני באמת לא יודעת.
‫מנין את, מתוקה? ‫-מסן-סובר-אן-פואיסה.
‫זה בבורגונדי. ‫-שם מצאת את השמלה הזאת?
‫עברת כבר, ווילי? ‫-עדיין לא, הרוזן. עדיין לא.
‫התעלמי ממנו. איך נפגשתם? ‫-אביו ואבי שירתו יחד בצבא.
‫ווילי, נשוי?! הימים הפרועים תמו?
‫נהפוך הוא. ‫הימים הפרועים רק החלו.
‫ווילי, תודה לאל שחזרת! ‫מה עם הסיפור הקצר?
‫ובר, תכיר בבקשה את אשתי. ‫-מה?! -גבריאל.
‫נעים מאוד.
‫קבענו שיהיה מוכן ליום שלישי ‫ולא נתת לי אפילו סימן ש...
‫השתעשעי לך לרגע לבדך, גבריאל.
‫זה פשוט. ‫זהו מערכון בן 800 מילה...
‫אתר נופש בחוף הים, ‫בגדי-ים רטובים...
‫מסכן שלי...
‫אתה רוצה לחזור ‫לאדמה ולעשב, מה?
‫זה פרח גרדניה, ‫נכון? איזה פרח זה?
‫חבצלת, כן? ריח נעים מאוד.
‫מה דעתך על הסלון הספרותי?
‫אהבתי את הצב.
‫הוא היה משועמם בדיוק כמוני.
‫הרגשת מאוימת, לא משועממת.
‫לא.
‫לדעתי הם היו רדודים ויומרניים.
‫תפסיקי. את טועה.
‫הם לא יומרניים, הם רק מגזימים.
‫האידיאל הוא להיות אותנטי
‫אבל גדול מהחיים.
‫להפגין "אישיות" ב-א' רבתי.
‫גם את יכולה. קסם של בת כפר.
‫לאשה ההיא ‫הייתה "אישיות" ב-א' רבתי?
‫איזו אשה? ‫-זו שדיברת איתה. בשמלה האדומה.
‫ניקול ד'אלייה?
‫באמת... רק פלירטטתי איתה. ‫לא הייתה לזה שום משמעות.
‫אז למה לעשות את זה? ‫-כי זה מה שגברים עושים!
‫כדי להעביר את הזמן ‫ולהרוג את השעמום.
‫די. נשכח מהם.
‫שמעת את החדשות?
‫ווילי התחתן. הוא נשוי באושר,
‫והוא חוזר עכשיו הביתה ‫עם אשתו היפה
‫שאותה הוא אוהב מאוד.
‫בוקר טוב, מר ובר. ‫-בוקר טוב, מטילד.
‫שלום, ובר. ‫-גבריאל!
‫היום קר מאוד בחוץ. ‫-מנין לי לדעת? אני במעצר בית.
‫שווב כבר הגיע. ‫-תודה.
‫"ההומור והרעננות שוקעים ‫לתוך ביצה אופראית נוראה
‫"והיא פולטת ‫את הרעלים של נפש האדם
‫"ומותירה את הקהל חיוור ואחוז קבס ‫כאילו אכל צדפה מקולקלת."
‫זה מוגזם קצת. ‫אבל הסוף נוגע ללב, לדעתי.
‫שום פשרות, שום ריכוך. ‫פשוט תקטול!
‫ובר! ‫-ווילי. -שווב.
‫תוסיף את ה"קישוטים" האלה ‫ותגיש את זה ל"ההד" עד 18:00.
‫בסדר גמור.
‫"בית החרושת" עובד חזק!
‫יש לי רעיון גדול. ‫כך אני חושב, בכל אופן.
‫יפה. מה הרעיון? ‫-אני אכתוב רומן.
‫רומן? ‫-כן. יש לנו סיפורים של ווילי,
‫יש ביקורות מוסיקה של ווילי, ‫עכשיו יהיה הרומן הראשון של ווילי.
‫יהיו בו ספרות עבור האינטלקטואלים ‫וזוהמה עבור הקהל הרחב.
‫או להיפך.
‫ומי יכתוב את ה"רומן" הזה?
‫אתה.
‫גם את כותבת עבורו?
‫הוא כבר הפך אותך ‫לאחד מ"סופרי הצללים" שלו?
‫רק מכתבים.
‫את בררנית... ומחמירה.
‫הרבה מחיקות, כוונתך? ‫-בדיוק.
‫ווילי מעתיק אותם, ‫אז הם כתובים בכתב ידו.
‫לאף אחד אין ‫כתב-יד כמו למסייה ווילי.
‫קודם אנחנו פוגשים אותה. את מונה.
‫היא נישאת על כתפי מעריציה.
‫היא בת 18, היא יפהפייה,
‫היא מסוכנת, היא באה מהרחוב,
‫היא טורפת גברים ‫ואף פעם לא לובשת מחוך.
‫אחר-כך פוגשים אותו: ‫הגיבור שלנו, רנו.
‫הוא סופר. הוא גאון.
‫הוא מוקסם ממנה. ‫היא מפתה אותו בדירתה העלובה,
‫הם מבלים חמישה ימים ‫של תאוות בשרים פרועה,
‫ובעקבותיהם היא שולטת בו לחלוטין.
‫באינסטינקטים שלה היא קולטת ‫את תשוקותיו הבזויות ביותר.
‫ואנו תוהים: האם יימלט אי-פעם?
‫האם ישוב אי-פעם אל ידידיו השפויים ‫ואל הקריירה הפורחת שלו
‫או שמא יניח לחיבוקה ‫הרעיל לגרור אותו מטה,
‫ישכח מהכתיבה שלו ורק ימשיך ‫להתפלש בביצת המין הטובענית?
‫מבריק!
‫זה יהיה מבריק.
‫אמור לי. כמה זמן זה ייקח, לדעתך?
‫חודשיים או שלושה. ‫-לא. לא. שבועות, ובר.
‫זה חייב להיגמר בתוך שבועות. ‫כתוב ארבע שעות רצוף בכל פעם.
‫טוב. בסדר.
‫להתראות, גבריאל. ‫אם איתקע באמצע, אחזור אליך.
‫בסדר. אבל כתוב, ‫ומהר, שיתחיל להיכנס כסף!
‫טוב, טוב, טוב.
‫אלוהים... תוהו ובוהו!
‫לעבוד בתנאים כאלה ‫זה פשוט תוהו ובוהו!
‫התחתנת עם יזם ספרותי. ‫זה אסון שלא ישוער.
‫ואתה התחתנת ‫עם בת-כפר חסרת פרוטה.
‫גורלנו נגזר, מה?
‫מושלם!
‫אבל אולי: "החוזה ששלחת לי ‫נראה הוגן בהחלט
‫"למעט פרט זעיר אחד: הכסף."
‫קודם קצת ‫חנופה, אחר-כך הביקורת.
‫כך, האפקט חזק יותר.
‫ווילי!
‫אינטימיות במלוא פראותה, יקירתי.
‫יש לי פגישות אחר-כך. ‫בואי ניפגש ב"לה מסקוט" ב-9.
‫לא, עדיף ב-10.
‫"ווילי"
‫תודה, מדאם ד'ארסיי.
‫לא, את משקרת!
‫278 ועוד 34...
‫סך הכול 571, לוטה! בחודש אחד!
‫אתה רוצה שאיראה זולה?
‫בסכום הזה אני יכול לשכב עם זונה ‫חמש פעמים ביום!
‫יקירה!
‫באת לקחת אותי?
‫היא לא מופקרת! ‫אפילו כתבו עליה מחזה!
‫המחזה היה מחורבן, ‫אבל בכל-זאת...
‫מי לעזאזל כתב את המכתב הזה? ‫-לא אכפת לי מי כתב אותו!
‫הקשיבי, גבריאל. ‫היא לא מגיעה לקרסולייך.
‫לא אשכב איתה שוב, אני מבטיח, ‫אבל את חייבת להבין:
‫זה מה שגברים עושים.
‫אנחנו המין החלש. אין לנו כוחות ‫כמו לכן. אנו עבדים ליצרינו
‫וכאן, בעיר, מקובל בהחלט ש...
‫קשקוש! עליי זה לא מקובל!
‫שיקרת לי כל הזמן. ‫אני מחכה לך כל היום
‫ולא מבקשת ממך שום דבר ‫כי אתה אומר שאין לנו כסף!
‫זאת האמת. אין לנו כסף.
‫כי אתה מבזבז את כולו עליה! ‫-ממש לא.
‫ואחר-כך... אחר-כך,
‫כשאתה נכנס למיטה ‫ואני נוגעת בך ומנשקת אותך
‫אתה אומר שאתה עייף מדי... ‫לא. לא!
‫לא הענקתי לך מספיק תשומת לב. ‫אני מצטער. אפצה אותך. אני...
‫שלא תעז לגעת בי!
‫גבריאל, אני...
‫ויתרתי למענך ‫על הירושה שלי ועל החופש שלי!
‫לך לעזאזל!
‫אוי, לא. נמלים!
‫יש פה בוודאי צוף מתוק איפשהו.
‫זה דביק.
‫הזבובים הלבנים ודאי הגיעו אליו ‫ומצצו את כל המיץ.
‫אנחנו צריכים פה חיפושיות.
‫או עכביש. ‫בחדר שלי תלוי אחד גדול.
‫אתפוס אותו ואביא אותו לעבוד כאן.
‫סידו, הרגשת פעם ‫שאת רק משחקת תפקיד?
‫באיזה מובן? ‫-כרעיה.
‫או כאמא.
‫כאילו את רק ממלאת את התפקיד.
‫כרעיה, לפעמים. כאמא, מעולם לא.
‫הוא טוב אלייך, גברי?
‫מה קרה, חמדתי?
‫פשוט... ‫זה לא כמו שדמיינתי לעצמי.
‫בואי הנה.
‫חתלתולה שלי.
‫איש לא יוכל לקחת ממך ‫את מי שאת. אף אחד.
‫את חזקה מדי. תמיד היית.
‫אל תתני אמון באף אחד, ‫רק בעצמך.
‫אני יודעת.
‫מה הוא עשה שהעציב אותך כל-כך?
‫שום דבר. זה פשוט חדש. זה הכול.
‫אני צריכה להתרגל לנישואים.
‫עדיף להרגיל את הנישואים אלייך.
‫את שמחה להיות כאן? ‫-כן.
‫מפה, העיר נראית מזוהמת פחות.
‫התגעגעת אליי? ‫-לא. לא במיוחד.
‫חיי נוראים בלעדייך.
‫הכול פשוט מת. ‫אני לא מרגיש כמו עצמי.
‫הכול נראה חסר טעם.
‫אינני מסוגל אפילו לכתוב.
‫את חשובה לי ‫יותר מכל הנשים של פריז יחד.
‫ניסית את כולן?
‫אל תלעגי לי. בבקשה ממך.
‫אתה נהנה מאוד ללעוג לכולם. ‫-נכון, אבל זה רק...
‫הקשיבי. כל זה שטויות.
‫מילים הן נבלות קטנות שמטעות.
‫אבל אם תעקבי ‫אחר המילים שלי אל מקורן,
‫אל לבי הפצוע והכואב...
‫לא הייתי אומרת שדווקא ‫האבר הזה הוא המקור אצלך.
‫אני קוראת אותך כמו את ראש לוח ‫האותיות אצל האופטיקאי.
‫יפה מאוד. הברקה שלך?
‫אמרי לי מה רצונך, גבריאל. ‫אני מוכן לעשות כל דבר.
‫אני יודעת מי אתה, ווילי. ‫אולי תמיד ידעתי.
‫אבל אני רוצה שלא תשקר לי. ‫-לא אשקר עוד לעולם. אני מבטיח.
‫אני רוצה להיות חלק מהכול.
‫אני לא רוצה שתתייחס אליי ‫כמו אל האשה הקטנה שבבית.
‫אני רוצה לדעת מה קורה.
‫תדעי. את תהיי חלק מהכול.
‫אתה מבטיח?
‫אני מבטיח.
‫כשנחזור לפריז, אפילו אקנה לך ‫כלב. -אשמח מאוד.
‫כמה יפה כאן...
‫לוסי ואני היינו באות לשחות פה ‫אחרי הלימודים. -כן?
‫היא הייתה חברתך ‫הטובה ביותר, נכון?
‫כן. הסתבכנו בהמון צרות יחד.
‫איזה מין אדם היא הייתה?
‫היא הייתה מתוקה, ‫אבל גם מעצבנת מאוד.
‫באיזה מובן? ‫-היא הייתה בעיקר מגושמת.
‫יום אחד, בחורף, ‫כשהשלג הראשון התחיל לרדת,
‫עשיתי כדור-שלג קטן ומהודק ‫והגנבתי אותו לכיתה.
‫כשהמורה, מדמואזל טרן, ‫הסתובבה כדי לכתוב משהו על הלוח
‫נגסתי בכדור השלג ‫והעברתי אותו למי שישב לידי
‫והוא העביר אותו הלאה.
‫אני קופאת! ‫-בואי, היכנסי למיטה.
‫אני כמו תנור עב-כרס.
‫בסופו של דבר כדור השלג ‫הגיע אל לוסי, והוא נפל לה.
‫שתינו חט?פנו ריתוק. היא הייתה ‫מוכנה לכול כדי להיות קרובה אליי.
‫אין לי ספק.
‫את שנונה. וחכמה.
‫- פריז, 1895 -
‫הסתלקו! שניכם! זאת הטרדה!
‫תפסיק, ווילי. זה לא הוגן.
‫זו הפעם השלישית ‫שאני נאלץ לבוא לכאן ולבקש!
‫אז תפסיק לבוא לכאן ולבקש.
‫עומדים לפנות אותי מהדירה! ‫אתה חייב לי 400 פרנק!
‫אמרת שתשיג לי מקדמה ‫מאולנדורף! -אשיג לך. עד יום שישי.
‫זה בדיוק מה שאמרת בשבוע שעבר!
‫בית חרושת ‫חייב לשלם לעובדים שלו, ווילי.
‫אז תכריזו שביתה! ‫או תמצאו לכם עבודה אחרת!
‫תמצאו אידיוט ‫אחר שייקח אתכם לעבודה!
‫אביא לכם את הכסף עד יום שישי! ‫-חסר לך שלא!
‫איזה אידיוט!
‫ארורים תהיו! ‫-אנחנו נחזור ביום שישי.
‫הם לא יצליחו למצוא עבודה לבד!
‫אני משאיל להם את שמי, ‫את המוניטין שלי...
‫אני נוטל את כל הסיכונים עליי ‫ובכל-זאת לא נכנס כסף!
‫חייבים להפיק חומר נוסף.
‫תמצא עוד מישהו שיכתוב. ‫-ואיך אשלם לו?
‫החודש לא נרוויח אפילו 1,000.
‫קיבלתי 300 מ"ההד", ‫425 מהרומן הרומנטי האחרון
‫ורק 250 על ביקורות המוסיקה.
‫זה לא מכסה אפילו את ההוצאות!
‫איך ייתכן שאנחנו ‫מוציאים כל-כך הרבה כסף?
‫המשכנתא, מטילד, המסעדות...
‫אתה תמיד משלם את החשבון, ווילי. ‫גם של אלה שאוכלים איתנו.
‫הם מצפים לזה ממני. ‫-ומירוצי הסוסים? והקזינו?
‫מה את רוצה, שאחיה כמו נזיר? ‫כמו איכר?
‫לא. אני רק אומרת ‫שאנחנו יכולים לחסוך.
‫את! את תוכלי לכתוב. ‫-מה?!
‫הסיפורים על סן-סובר ‫שסיפרת לי בשנה שעברה.
‫הסיפורים מימי הלימודים שלי? ‫-כן!
‫זה יוכל להיות הרומן החדש של ווילי!
‫נסי, בכל מקרה. אבל התחילי מיד!
‫השתדלי לעבוד ‫ארבע שעות רצוף בכל פעם.
‫הזאבים אורבים בפתח!
‫"קלודין בבית הספר"
‫"מאת גבריאל סידוני קולט"
‫"שמי קלודין.
‫"אני גרה במונטיני.
‫"נולדתי שם ב-1873.
‫"יש להניח שלא אמות שם."
‫למה את לא ישנה?
‫רק עכשיו הפסקתי לכתוב. ‫-באמת?
‫הצלחת לכתוב במשך ארבע שעות?
‫לפחות כפול. ‫-לא נכון!
‫את כנראה סופרת מלידה.
‫שיניתי כמה דברים, לצורך הסיפור.
‫אני חוששת שזה ירגיז כמה ‫אנשים בבית. -עזבי עובדות.
‫את יכולה לשנות אירועים, ‫להוסיף דמות פה ושם...
‫רק שהזמנים יהיו מדויקים.
‫את הקורא מעניינים רק התחושה, ‫הרגש והעלילה הסוחפת.
‫מותר לי לכתוב כל מה שארצה? ‫-כמובן!
‫איש לא יחלוק עלייך.
‫ואם יחלקו עלייך, תאמרי:
‫"היד שאוחזת בעט ‫היא שכותבת את ההיסטוריה."
‫אין לך מצב רוח לזה?
‫אני עייף כמו דוב בחורף.
‫שמרי את זה לספר.
‫"כאן מעבי השיחים, שענפיהם
‫"לופתים בזעף את ‫פניך כשאתה עובר.
‫"הם מלאים אור שמש ‫ותותים ושושנות העמקים...
‫"ונחשים.
‫"רעדתי מאימה והשתנקתי
‫"למראה גופיהם החלקלקים, הקרים, ‫שהחליקו מול כפות רגליי.
‫"אני מרגישה כה בודדה שם.
‫"עיניי אובדות במרחקים, בין העצים ‫באור השמש הירוק, העלום,
‫"השליו והמענג כל-כך ‫ועם זאת מטריד במקצת
‫"בשל הבדידות והאפלה ‫המעורפלת."
‫זהו.
‫עשית זאת. ‫אני מסיר את כובעי בפנייך.
‫נו?
‫יפהפה. ‫ביליתי את כל היום בסן-סובר.
‫לא מצא חן בעיניך? ‫-מצא חן בעיניי. מאוד.
‫באמת? ‫-כן!
‫כן. הסיפורים מקסימים. באמת.
‫סליחה, אני חייב... אני חייב להשתין.
‫מה עוד? ‫-שום דבר. זה...
‫זה תיאור נפלא באמת. ‫-ו...?
‫ו...
‫חבל שלא נוכל להוציא אותו לאור.
‫למה, מה לא טוב?
‫בכנות?
‫שאתייחס אלייך ‫כמו אל כל כותב שעובד עבורי?
‫כן. ‫-יש הבדל. אני אוהב אותך.
‫אני מעריץ אותך. שיהיה ברור.
‫פשוט תגיד את זה!
‫אין מאחורי זה כוח מניע. אין עלילה.
‫רומן מאת ווילי כובש אותך מהפרק ‫הראשון, בעוד מה שאת כתבת...
‫יש שם יותר מדי מילות תואר. ‫אחדות מהדמויות מעניינות,
‫אבל זה מקושקש מדי. נשי מדי.
‫סתם בזבזתי את זמני! ‫-לא אם נהנית!
‫כתבתי את זה בשבילך!
‫"קולט"
‫שם, בגני הסאלי
‫פגשתי את אהובתי.
‫היא חלפה בגני הסאלי
‫ברגליים קטנות, צחות כשלג.
‫ביקשה שאקח את החיים בקלות
‫כעלים שצומחים על העץ
‫אך אני, שצעיר וטיפש הייתי
‫לא הסכמתי
‫בלב חפץ.
‫ואג מהפנט, נכון?
‫הוא מלך הפנטומימה עם שירה.
‫בואי נשתה משהו.
‫תודה, ז'רו.
‫לחיים! ‫-לחיים!
‫איך מתקדם הספר שלך? ‫-הפסקתי.
‫ניסיתי, אבל הוא לא היה טוב. ‫-אני לא מאמין.
‫ווילי לא אהב אותו.
‫אבל לא אכפת לי.
‫אני לא מרגישה צורך ‫להשאיר את חותמי בעולם.
‫תמיד כתבת, שווב? ‫-לא הייתה לי ברירה.
‫זה פשוט... היה שם. ‫-זה גורם לך אושר?
‫מה פתאום! ‫אני עושה זאת רק כדי שלא אשתגע.
‫אבל לפעמים, רק לפעמים, ‫זה נושא אותי לעולם אחר.
‫שלום, שווב. ‫-גסטון!
‫טוב לראות אותך.
‫ז'אן...
‫הכירו את קולט. ‫-גברתי...
‫אני חושבת שכבר הכירו בינינו ‫אבל אינני זוכרת את השם הזה.
‫הוא חדש, במובן מסוים.
‫אם כך, אראה את הרגע הזה ‫כאילו הוא פגישתנו הראשונה.
‫זה כל-כך פשוט. מדליקים. מכבים.
‫לא עוד נרות מפויחים.
‫אולי יום אחד ‫יתקינו את זה גם בבניין שלי.
‫וזה גם הרבה יותר בטוח. ‫גם אם האור נעים פחות.
‫סלחי לי, ארמאן.
‫תני לראות את כף ידך.
‫מעניין מאוד!
‫קו החיים שלך ארוך.
‫וקו השכל חזק מאוד.
‫וקו האהבה שלך מפוצל לשלושה.
‫מה זה יכול להיות? ‫-מי יודע.
‫וכל-כך הרבה קווים שנחצים... ‫-יש לי ידיים של גבר. הבט.
‫ראית?
‫יש בך משהו מהרמס, ‫קולט. ומשהו אנדרוגיני.
‫ווילי, מפלצת שכמותך, מה שלומך? ‫-גסטון. ז'אן.
‫אנו נהנים מאוד מחברתה של קולט
‫עכשיו, כשהיא לא מסתירה ‫עוד את אוצרותיה.
‫אתה מצטט מהתנ"ך, גסטון?
‫זוכר את הביטוי ‫"לא תחמוד אשת רעך"?
‫ואתה בוודאי זוכר את "הניחה לי
‫"ואסיר את הקיסם ‫מעינך והנה הקורה בעינך."
‫אחת-אפס, גסטון. ‫אתה משתפר, בערך.
‫בואי נלך, יקירה.
‫אנחנו צריכים ללכת.
‫להתראות. ‫-להתראות.
‫המחזה הראשון שלו היה זבל גמור.
‫אבל אמו מקיימת סלון ספרותי ‫אז המחזה היה כמובן הצלחה ענקית
‫ושיבחו אותו עד לב השמיים
‫על "כתיבתו המבריקה ‫וכישרונו העילאי."
‫הנבזה החלקלק! הוא חשק בך.
‫הוא לא הטיפוס, ‫והם התחתנו לא מזמן.
‫הם כבר לא בירח דבש, יקירה, ‫האמיני לי.
‫הקנאה שלך טועה בכתובת. ‫-איך?
‫אותי עניינה דווקא אשתו. ‫-ז'אן?! -כן.
‫מה יש לך לומר על זה?
‫טוב, זה...
‫זה סיפור אחר.
‫כן?
‫אולי.
‫- פריז, 1898 -
‫בוקר טוב, גברתי. ‫אני צריך לדבר עם בעל הבית.
‫באיזה עניין? ‫-מר אנרי גוטייה-וילאר. הוא נמצא?
‫אתה יכול לדבר איתי בכל עניין.
‫מצטער, גברתי. אה, אדוני! ‫-מה העניין?
‫יש בידי צו עיקול לשתי כורסאות, ‫ארון בגדים ושולחן כתיבה מעץ אלון.
‫תן לראות את הניירות. ‫-בבקשה.
‫הכול כשורה? בוא.
‫ווילי! ‫-אלו רק חתיכות עץ.
‫הארון בחדר השינה. ‫-הבגדים שלי נמצאים בו!
‫רוקני אותו. אני אטפל בעניין השולחן.
‫תיזהרו! ‫-אנחנו ממהרים.
‫"קולט"
‫מוכן?
‫כן. קחו אותו.
‫כאן: "זהו בוקר אביב מקסים." ‫תחיי את זה קצת.
‫אולי: "זו העונה. היא מרהיבה.
‫"לשד העצים מטפס בתוכם ‫כמעט באורח מגונה."
‫וכאן, הקטע עם לוסי.
‫אני כתבתי: ‫"היא התחככה בי בפיתוי,
‫"עיניה הכחולות עצומות למחצה ‫ופיה פתוח למחצה."
‫זה קצת מלוכלך.
‫"לכלוך" נמכר טוב. האמיני לי. ‫יותר תבלין, פחות ספרות.
‫אני יודע מה הגברים רוצים ‫וגם המו"לים יודעים זאת.
‫אתה באמת חושב ‫שהם יוציאו אותו לאור?
‫כן. אולנדורף ישתגע עליו.
‫כמוך בקריאה הראשונה? ‫-רדי מזה.
‫קדימה לעבודה. ‫עבודה, עבודה, עבודה!
‫"קלודין בבית הספר"
‫"קלודין היא נערה מכפר קטן, ‫אך היא כולנו:
‫"שובבה, דעתנית, אנוכית וחושנית.
‫"היא מדהימה אותנו בנחישותה, ‫בתשוקותיה...
‫"ובפשעיה!"
‫"נדרש אדם מיוחד במינו כדי להגדיר ‫את האשה הצעירה הזו, בת זמננו."
‫ווילי, הספר שלך ישנה את העולם! ‫לחיי קלודין!
‫-קלודין!
‫פריז כולה אומרת שבעלך גאון.
‫ומה אתה אומר? ‫-שזה נכון.
‫אם לשפוט עפ"י הספר הזה.
‫תסתכל עליו. מזמן לא ראיתי אותו ‫מאושר כל-כך.
‫ווילי, אני חייב לומר:
‫מעולם לא ראינו ספר ‫נחטף מהמדפים מהר כל-כך.
‫ממש תופעה. כולם מדברים על זה.
‫ואתה יודע מי קונה אותו? ‫נשים צעירות!
‫באמת? חשבתי ש...
‫מעניין לדעת.
‫התחילו גם גישושים ‫בקשר לזכויות לתיאטרון.
‫מה דעתך? ‫-כמובן!
‫התיאטרון הוא הצעד ההגיוני הבא. ‫עם במה גדולה ככל האפשר.
‫קהל חובבי התיאטרון ‫יעשה אותך אדם עשיר, ווילי.
‫אולי אפילו עשיר כמוך, ‫אולנדורף יקירי. באחד הימים.
‫כמה ספרים במהדורה? ‫-אולי 30,000 יחידות.
‫אני ממתין לראות כמה הזמנות ‫מראש יתקבלו אצל המוכרים.
‫מה יהיה הרווח?
‫כ-3 פרנק ליחידה.
‫כן, זה סכום נכבד.
‫מדאם ווילי...
‫לכבוד הוא לי. ‫-נעים מאוד.
‫הקשיבי. "קלודין בבית הספר" ‫מתקרב למהדורה השלישית.
‫מצוין.
‫ווילי ביסס את "קלודין" בחלקו ‫על ימייך בבית הספר?
‫כן. אני חושבת שתרמתי קצת.
‫אני שמח מאוד שחוויותייך הניבו ‫פרי נפלא כל-כך.
‫שמחתי להכירך, מדאם.
‫לתחנת הרכבת ליון בבקשה.
‫לאן אנחנו נוסעים? ‫-חכי ותראי.
‫קרה משהו?
‫מה יכול היה לקרות, לדעתך?
‫מה?
‫סוף-סוף אנו רואים הצלחה, ואז את ‫רומזת שלא אני כתבתי את הספר!
‫לא רמזתי! ‫-יש לנו חומר נפץ ביד.
‫יצרנו משהו בעל עוצמה אמיתית,
‫ואם הוא יתפוצץ ברגע הלא נכון ‫הוא עלול להעיף את ראשינו!
‫אולנדורף הוא המו"ל שלך, ווילי.
‫כן. וגם שווב אמר משהו.
‫שווב הוא חלק מבית החרושת. ‫-אנשים אוהבים לפטפט!
‫בפניך הם משבחים אותך, ‫וברגע שאתה מסתובב
‫הם תוקעים לך סכין בגב!
‫אני מבין את המנטליות כאן. את לא.
‫אני מבינה אותה מספיק כדי לכתוב ‫ספר שפריז כולה מדברת עליו.
‫אז למה שלא... ‫לכי, תצעקי את זה ברחובות!
‫גלי לכולם! תביישי אותי בפומבי!
‫אני מצטער. מצטער.
‫אני מצטער.
‫אולי הגזמתי בתגובתי.
‫בכל מקרה, יש לי הפתעה עבורך.
‫מה?
‫אם אגלה לך זו ‫לא תהיה הפתעה, נכון?
‫איזה עץ זה? ‫-לימונית.
‫וזה ששם? ‫-אשוח דאגלס.
‫וזה? ‫-ערמון.
‫"ערמון בוכה".
‫מדוע את אוהבת כל-כך את הטבע? ‫בעלי החיים אכזריים זה אל זה.
‫לפחות הם כנים. ‫הם לא משקרים אף פעם.
‫נכון מאוד, יקירתי.
‫כי הם לא מדברים.
‫ראי את זה!
‫הוא יפהפה.
‫מעניין מי גר שם.
‫אני צמא. בואי נשאל, ‫אולי יתנו לנו משהו לשתות.
‫ווילי, הם עלולים לירות בנו!
‫חכה! אולי הם למעלה.
‫או שהם חירשים. ‫דממת הכפר החרישה אותם!
‫נדמה לי ששמעתי משהו. ‫-נשקי אותי.
‫מישהו עלול לבוא! ‫-טוב מאוד.
‫הכניסי את היד לכיס שלי. ‫יש שם משהו בשבילך.
‫ווילי... ‫-מה?
‫הרשי לי.
‫מה דעתך?
‫אני לא יודעת מה לחשוב.
‫של מי הבית הזה? ‫-הוא בשבילך.
‫אהובתי. מחמל נפשי.
‫כדי שפריז לא תוציא אותך מדעתך.
‫מה?! ‫-הוא שלך.
‫את לא מפסיקה ‫לדבר על געגועייך לכפר.
‫אני לא מאמינה!
‫מקום שבו תוכלי לכתוב ולהיות לבד.
‫אז...
‫מנין היה לך כסף?
‫קיבלתי מאולנדורף מקדמה.
‫25,000 פרנק.
‫עבור מה? ‫-עבור הספר הבא.
‫"קלודין בפריז".
‫ווילי, לא אוכל לכתוב "קלודין" נוסף.
‫כתבי עלינו. על החיים שלנו. ‫על הידידים שלנו.
‫שני את השמות ועוררי רכילות. ‫-לא, ווילי, זה...
‫בפרטים נדון אחר-כך.
‫הוא מוצא חן בעינייך?
‫הוא עולה על כל דמיון. ‫-אין דבר כזה.
‫סופר טוב צריך להיות מסוגל ‫לתאר כל דבר, לא משנה מה.
‫זה הכול?
‫זה כל מה שכתבת ‫במשך כל השבועות האלו?
‫שיפצתי את הבית.
‫כל התיקונים: הצביעה, הריצוף...
‫שתילת הגן.
‫לעזאזל הגן! יש לנו תאריך יעד!
‫האמת היא שקשה לי מאוד ‫לכתוב כאן, לבד.
‫ואני לא רוצה לכתוב "קלודין" נוסף.
‫יצאת מדעתך? יש לך מושג ‫עד כמה נדיר הרגע הזה,
‫כשהציבור מתחנן לעוד?
‫בואי איתי.
‫מה היה המנהל עושה אם קלודין ‫לא הייתה מכינה את שיעורי הבית?
‫ווילי, אל תדבר שטויות. ‫-מה הוא היה עושה?
‫הוא היה מטיל ‫עליה לכתוב מאה פעם.
‫משכיב אותה ‫על הברכיים שלו ומצליף בה.
‫נכון מאוד.
‫אתחיל מחר.
‫ווילי!
‫כתבי! ‫-ווילי, תן לי לצאת!
‫עשי כדבריי. ‫אחזור בעוד ארבע שעות
‫ואני מצפה לראות ‫כמה דפים כתובים.
‫ווילי, פתח! זה לא מצחיק!
‫ווילי! מנוול!
‫מנוול שחצן! תן לי לצאת!
‫ווילי, פתח את הדלת!
‫תן לי לצאת!
‫"קלודין בפר..."
‫"ווילי - 'קלודין בפריז'"
‫- יער בולון, פריז, 1900 -
‫ווילי וקולט כאן.
‫נכון!
‫אל תנעצי עיניים. ‫-מצטערת.
‫כאן? ‫-כן. מושלם.
‫תודה.
‫טעים מאוד.
‫אמרי...
‫כמה אנשים ‫שנמצאים כרגע כאן בפארק
‫קוראים, לדעתך, ‫את "קלודין בפריז"?
‫אני לא יודעת. -לפחות ‫שלושה-רבעים מהם, לדעתי.
‫והשאר יצטרפו אליהם בקרוב.
‫מה עכשיו?
‫מסייה ווילי. מדאם קולט. ‫יש לי פתק עבורכם.
‫תודה רבה.
‫"הגברת ראול דובאל"...
‫אה, ג'ורג'י ראול דובאל!
‫כן. ‫-נפלא! מסרי תודה לגבירתך
‫ואמרי לה שניענה להזמנתה
‫ונשמח מאוד ליהנות מחברתה. ‫תודה.
‫אמסור לה.
‫מי היא? ‫-היא אמריקנית.
‫נערת-חברה מרדנית מלואיזיאנה
‫שהתחתנה עם איל-נשק ‫שגילו פי שלושה מגילה.
‫נשמע משעמם. ‫-הוא. היא? ההיפך הגמור.
‫איננו חייבים ללכת אם את לא רוצה. ‫-לא. נלך.
‫זה כל-כך מצחיק! ‫הוא באמת אמר את זה?
‫כמובן! הוא סנוב נוראי.
‫ואז מדאם דה קאוואייה העירה ‫שהוא רק ברון, לא מרקיז.
‫"סלחי לי, גברתי," הוא השיב,
‫"אבל אני גם הדוכס מאנז'ו, ‫הבישוף מקוטאנס והנסיך מז'ואנוויל,
‫"מאורליאן ומהדיונס, ‫ולאף אחד מאלה אין חשיבות כאן."
‫הביטו!
‫זהו.
‫כך יותר טוב.
‫תודה, אדוני.
‫הערב כבר נגמר? קשה לי להאמין!
‫לילי, אמרי לרכב שיכין את המרכבה. ‫-מיד.
‫נו?
‫מצטערת, גברתי. מסייה ווילי, ‫אפשר בבקשה לקבל חתימה?
‫בוודאי.
‫הנה. אפילו אצייר לך ציור.
‫בבקשה. ‫-תודה רבה לך.
‫וגם שלך, מדאם קולט.
‫תפסיקי! ‫-לא. כמובן.
‫תעוזה תמיד ראויה לגמול.
‫תודה.
‫לילה טוב, יקירה. ‫-לילה טוב.
‫אני גרה ברחוב גתה 74,
‫אם תרצו לקפוץ לכוסית אחרונה.
‫אני פורש להלילה.
‫לא! אתה בטוח? ‫-ווילי?
‫ניפגש שוב בקרוב, יקירה.
‫אני מקווה מאוד. ‫לפני שבעלי המשעמם יחזור.
‫טוב. אז להתראות. ‫-להתראות.
‫אתה לא רוצה ללכת אליה. ‫-ההזמנה נועדה בפירוש לך.
‫שאלך אליה? ‫-כן. כמובן.
‫אין לך התנגדות?
‫אם אתנגד אהיה צבוע, נכון?
‫התנחמי בידיעה שאהיה בבית, ‫במיטה,
‫ואחשוב איך שתיכן מבלות לכן יחד ‫בשיא הנעימות.
‫בואי, היכנסי.
‫דירה יפה. ‫-תודה. זהו מקום המקלט שלי.
‫פרדריק לא מתלהב ‫מפריטי האר-נובו
‫אבל אני אוהבת את הטבע.
‫ונשים. ‫-אני רואה.
‫אני זוכרת, ב"קלודין בבית הספר",
‫כשכל הילדות ‫הולכות יחד לשחות בלילה.
‫אין כמו שחייה בלילה.
‫בילדותי אמרו לי ‫שבכל האגמים בלואיזיאנה יש תנינים
‫אז אף פעם לא הלכתי ‫לשחות בלילה, אבל...
‫אני מתחרטת על כך.
‫כשאת מרימה את העפעפיים
‫אני מרגישה ‫שאת מפשיטה אותי מכל בגדיי.
‫אל תביטי הצידה.
‫הסתכלי אליי.
‫ראי איך אני מביטה בך.
‫יש לך שיניים יפהפיות.
‫כמו של תנין.
‫בוקר טוב, יקירתי.
‫האכלת את טובי הכלב?
‫שכחתי. ‫חשבתי שזה תפקידה של מטילד.
‫איך היה אמש? ‫-מעניין.
‫מה קרה? ‫-מה קרה, לדעתך?
‫אל תספרי לי. אמתין לקרוא על זה
‫כשקלודין ‫תפתח רגשות כלפי ידידה שלה.
‫לא אכתוב על זה. ‫-את חייבת! זה חומר איכותי!
‫לא. ‫-תתראי איתה שוב?
‫ייתכן.
‫רק רגע, יקירתי.
‫נפלא. את כאן. ‫במקרה עברתי בסביבה.
‫כן?
‫ובכן...
‫היכנס.
‫איך מתקדמת הכתיבה? ‫-לאט ובייסורים.
‫איך הייתה הפגישה בבנק? ‫-טובה.
‫כן, היא הייתה טובה.
‫היא מצפה לך.
‫אני נוסע לבנק!
‫ג'ורג'י, אני יודעת שאת שם!
‫ג'ורג'י, פתחי!
‫קולט, נמנמתי!
‫איפה הוא? ‫-מי?
‫קולט, על מה את מדברת?
‫"עשן כחול של סיגר היה תלוי באוויר.
‫"צעדתי פנימה, ומצאתי עצמי ‫פנים אל פנים עם רנו.
‫"הוא נרתע לאחור ואמר: ‫'זה היה מרושע מצדי. מצטער'.
‫"רז'י הייתה שם, ‫כמובן, והיא מיהרה להתלבש.
‫"תמיד אזכור ‫את פניה החיוורות כסיד
‫"שהתעוותו כאילו גוועו תחת מבטי."
‫זה טוב. ‫-אני יודעת.
‫אני מציע לשנות ‫את השורה שבה רנו אומר
‫"זה היה מרושע מצדי", ‫אבל אני יודע שתסרבי.
‫מה היה רנו אומר בנסיבות כאלו, ‫לדעתך?
‫לא יודע. אולי "יקירה, חיכינו לך!"
‫היא לא הייתה מאמינה לו. ‫-ברור שלא.
‫את לא חושבת שזו צביעות מצדה?
‫לקלודין מותר לשכב עם רז'י
‫אבל היא ‫לא מוכנה שרנו ישכב איתה?
‫לא מאחורי גבה! לא!
‫הבגידה הייתה שרנו שיקר לה ‫אחרי שנשבע שלא ישקר עוד לעולם.
‫אולי הוא רצה לספר לה
‫אבל הוא פחד מקנאתה הגועשת.
‫אם כך הוא היה גם פחדן, ‫לא רק שקרן.
‫את מחמירה איתו מאוד. ‫-מי אם לא אני?
‫רנו לא היה מקנא אם, לשם שינוי,
‫קלודין הייתה מנהלת רומן ‫עם גבר צעיר.
‫זה לא היה מקובל עליו.
‫רנו מתייחס לבגידה ‫במונחים של מגדר? -כן.
‫מתי נודע לך? ‫-לפני כחודש.
‫אני מתפעל מהאופן ‫שבו התמודדת עם זה.
‫קלודין צעירה יותר ‫הייתה חוטפת התקף זעם.
‫בספר הבא אחסל את רנו.
‫מה? אסור לך. לא! בבקשה ממך!
‫"היד שאוחזת בעט ‫היא שכותבת את ההיסטוריה."
‫בעלי...
‫קוצף מזעם. הוא רצה ‫להזמין את ווילי לדו-קרב.
‫מה?! ‫-שכנעתי אותו לרדת מזה.
‫אני מקווה שזה לא יגיע לידי כך.
‫קראת את הספר, כן?
‫כן. ‫-אני צריכה לדאוג?
‫לא לגמרי ברור שם מי הוא מי.
‫השמות שונו. ‫-אינני מאמינה לך.
‫כולם מדברים עליו. אומרים ‫שהוא יהיה תאוותני מאין כמוהו.
‫אני יודעת שאין לך זמן אליי ‫מאז שנפרדנו
‫ואני יודעת שהתנהגתי רע מאוד.
‫אבל אני מתחננת אלייך...
‫בקשי מווילי שישנה ‫אותו לפני שייצא לאור.
‫בבקשה, קולט. אשה אל אשה.
‫אינני יכולה.
‫תניחי לי לסבול?!
‫לא רק בגלל ווילי, ג'ורג'י. ‫בגלל הספר עצמו.
‫ווילי אומר שהוא יצירת אמנות.
‫נתתי לך הזדמנות להיות הוגנת
‫אבל עכשיו בעלי ‫יצטרך ליישב את העניין.
‫אולנדורף הסכים לקבל סכום נכבד
‫בעבור השמדת המהדורה כולה.
‫מה?!
‫אסור לכם לעשות זאת! ‫-הוא כבר הסכים.
‫המנוול הנבזה! אסור לכם!
‫עשינו זאת, וזהו.
‫כלבה דו-פרצופית! ‫-הייתה לי מורה טובה.
‫"קלודין בשלישייה"
‫וכגיבורה צרפתייה אמיתית ‫בתנו, קלודין, הועלתה על המוקד.
‫אמרתי לך שזה יהיה ספר "לוהט".
‫העניין הוא שאולנדורף ‫אמנם סגר את העסקה
‫אבל שכח להזכיר שהזכויות לא שלו. ‫הן שייכות לי.
‫לא ייאמן.
‫לא נותר לי אלא לדלג אל מו"ל אחר,
‫לקבל מקדמה נוספת,
‫ומכונות הדפוס עמלות על ‫הספר ברגעים אלה ממש.
‫איך אתם עושים את זה, שניכם?
‫היה לנו מזל גדול. ‫-כלל וכלל לא!
‫אנחנו זורמים עם התקופה!
‫למיליונר הנבגד ולאשתו הרעבתנית ‫לא היה סיכוי!
‫אנחנו בתנופה, ויש לי תוכנית קטנה ‫להפוך את קלודין
‫לנערה הפופולרית ביותר בצרפת ‫אם לא בעולם כולו.
‫שמה יינשא בפי כל.
‫- תיאטרון 'דה בוף', פריז, 1903 -
‫"שמי קלודין. אני גרה במונטיני.
‫"נולדתי שם ב-1884. ‫-היא לא רעה.
‫"יש להניח שלא אמות שם.
‫"מונטיני הוא כפר, ‫-היא איומה.
‫"לא עיר. רחובותיו אינם מרוצפים, ‫תודה לאל..."
‫את צודקת.
‫תודה רבה לך.
‫"שמי קלודין. אני גרה במונטיני.
‫"נולדתי שם ב-1884. ‫יש להניח שלא אמות שם.
‫"מונטיני הוא כפר, לא עיר..."
‫מסייה ווילי, אני קלודין האמיתית.
‫מי את? ‫-אני?
‫שמי פוליר. ‫-פוליר?
‫פוליר. גאוות אלג'יר. ראי אותה.
‫תסתכלי עליה! היא יודעת ‫את התפקיד אינסטינקטיבית.
‫היא מדברת על ‫הספר כאילו היה דת.
‫כן, ישר ממסדר ‫"אחיות קלודין לנצח".
‫מוזר. היא התחילה לחקות ‫את תנועותיי ואת הגינונים שלי.
‫באמת? ‫-אני יכולה להיות שחקנית, לדעתך?
‫את? לא. זה יהיה בזבוז נפשע. ‫-בזבוז של מה?
‫התסרוקת המתולתלת ‫המקוצצת הזאת!
‫מימיי לא ראיתי דבר כזה. את?
‫תמיד דמיינתי את קלודין ‫עם שיער ארוך.
‫זו הייתה קלודין של המאה ה-19. ‫כך היא נראית היום.
‫הולם אותך, בעצם.
‫מקסים ממש.
‫חשבי רגע... את ופוליר. ‫תאומות קלודין.
‫מה?! -כן. ליחסי הציבור ‫זה יהיה מכרה זהב.
‫פריז כולה תרעש. ‫-לא. לא בא בחשבון.
‫ערב טוב.
‫קולט... את נראית מקסים. ‫-תודה.
‫"שמי קלודין.
‫"אני גרה במונטיני.
‫"נולדתי שם ב-1884.
‫"יש להניח שלא אמות שם."
‫מכל הספרים שכתבתי,
‫זה היה המתאים ביותר ‫לעיבוד לתיאטרון.
‫לזכותך ייאמר, ווילי. ‫זו הצלחה אדירה.
‫אבל עכשיו, כשאתה מפורסם,
‫בוודאי תהיה ‫בלתי-נסבל עוד יותר מקודם.
‫זאת התוכנית, ובר. זאת התוכנית.
‫הוא רק מקניט אותך.
‫כמה אנשים... לא להאמין!
‫כולם כאן. הנה המרקיזה דה בלבף, ‫המכונה "מיסי".
‫היא מגיעה ‫רק לאירועים מיוחדים מאוד.
‫זו אשה?!
‫היא צאצאית ‫של הקיסרית ז'וזפין מצד אחד
‫ושל הצאר של רוסיה מהצד השני.
‫לכן היא מרשה לעצמה ‫ללבוש מכנסיים, אפילו בפומבי.
‫מרתק.
‫מדהים! ‫-מעודנים כתמיד.
‫מסייה ווילי...
‫איך זה היה? ‫-היית נפלאה.
‫סמל השלמות! ‫-תודה, מסייה ווילי.
‫קולט? ‫-את, היא. קלודין בשר ודם.
‫פוליר, בואי שבי על ברכי. ‫גם את, ט-טט.
‫ווילי... ‫-בואי.
‫ראו את השילוש הקלודיני: ‫האב, האם והבת.
‫הסתכלו לכאן, בבקשה.
‫קלודין אחת ויחידה ‫ומסתורית כמו חידה,
‫רכה, אוהבת וחדה... ‫-קלודין, קלודין, קלודין!
‫קלודין, שועלה פורעת חוק ‫מכלבי ציד בקלילות תחמוק,
‫כוכב מאיר נוצץ למרחוק... ‫-קלודין, קלודין, קלודין!
‫מי בליבי בכל דקה? ‫-קלודין!
‫מי למן ההתחלה צדקה? ‫-קלודין!
‫מי קלת דעת ומתוקה? ‫-קלודין!
‫מי אחת לא אחרת? ‫-קלודין!
‫מלכת התשוקות הסוערת? ‫-קלודין!
‫שבגללה כל פריז בוערת? ‫-קלודין!
‫מי לבושה במדי בי"ס תיכון? ‫-קלודין!
‫מי מעוררת המולה ושאון? ‫-קלודין!
‫מי עובדת סביב השעון? ‫-קלודין!
‫קלודין, קלודין, קלודין!
‫וכאשר... בחלומי...
‫אני מוצא את עצמי לצד קלודין
‫ועיניה הקסומות,
‫אני שוכח את כל הצלילים
‫מלבד צליל צחוקה.
‫קלודין!
‫בראבו!
‫היי, טובי. שלום לך.
‫אני מותשת. ‫-גם אני.
‫בכל פעם יותר מדרגות.
‫אבל איזה לילה!
‫פריז בכף ידנו.
‫ווילי... ‫-כן, יקירה?
‫חשבתי... אולי הלילה...
‫זה יעזור לי.
‫אהובתי...
‫קלודין שלי...
‫"הסוד של קלודין!"
‫"בשלישייה"
‫"גבינת קלודין"
‫"בושם קלודין"
‫"סבון קלודין"
‫"זה ווילי"
‫"לבני קלודין"
‫"'לה ז'ורנל' - עידן קלודין"
‫ברכותיי, דרך אגב.
‫בימים אלה ‫רואים "קלודין" בכל פינה.
‫כן. הייתה אפילו רוצחת ‫בשם קלודין, במרסיי.
‫היא שיספה את צווארו של בעלה. ‫-כל הכבוד לה.
‫לא, ברצינות.
‫עשית דבר חשוב. המצאת טיפוס.
‫ווילי המציא, כוונתך.
‫לא. את.
‫כל הנערות הצעירות ‫בין הנעורים לבין הנשיות...
‫את נתת להן קול.
‫את צריכה לזקוף את זה ‫לזכות עצמך.
‫מישהו סיפר לך? ‫-לא היה צורך שיספרו לי.
‫פגשתי אותך, וזה הספיק.
‫זה נכון.
‫אני כתבתי אותם.
‫פשוט...
‫אני יודעת.
‫"אני מקווה שהשביל שבו פסענו היום ‫היה רק ההתחלה.
‫"אני רואה את פניך, מיסי.
‫"חזקות. פגיעות.
‫"מימיי לא פגשתי אדם כמוך.
‫"אדיב אך כן, מאופק אך אמיץ.
‫"ג'נטל-מן אמיתי."
‫ביתו של ווילי גוטייה וילאר.
‫הגבינה הזאת... ‫-הוא עסוק כרגע.
‫"סומטרן". ‫היא מזכירה לי את סן-סובר.
‫כן. טעימה מאוד.
‫מתי אתה יוצא לסיור ההופעות?
‫בעוד שבועות אחדים. נופיע גם ‫במקומות מטונפים. זה יהיה גיהנום.
‫למה אתה עושה את זה? ‫-אני מכור לזה.
‫אני אוהב כל חור מטונף ‫וכל בטלן עלוב.
‫בואי איתנו. -אני לא יודעת ‫לעשות פנטומימה עם שירה.
‫זאת לא פנטומימה-שירה. ‫זה סוג חדש של פנטומימה.
‫ביצוע טהור.
‫התנועה הנכונה שווה אלף מילים.
‫סלח לי.
‫כן? ‫-מסייה ווילי נמצא?
‫קיוויתי שיסכים ‫לחתום על הספר שלי.
‫היאון, עוד אחת הגיעה.
‫מכאן בבקשה.
‫ספר לי עוד על הפנטומימה.
‫זה משהו שדיברתי ‫עליו עם כריסטיאן.
‫בינתיים זה רק רעיון. אנחנו ‫חושבים לקרוא לזה "בשר ודם".
‫היכנסי.
‫זה שם טוב.
‫מסייה ווילי... ‫-זה אני.
‫שלום לך.
‫אתה מוכן לחתום לי? ‫זה הספר האהוב עליי.
‫תודה.
‫למי לרשום את ההקדשה? ‫-שמי מג.
‫אני קלודין האמיתית.
‫בת כמה את? -מבוגרת ‫מכפי שאני נראית. אני בת 23.
‫ואני צעיר מכפי שאני נראה. ‫אני בן 46.
‫לא אכפת לי.
‫זה לפנינו! ‫-הנה, שם!
‫טובי, תביא את הכדור!
‫מג חמודה מאוד, נכון?
‫קצת נלהבת מדי, אבל זה מה יש.
‫היא מזכירה ‫לי אותך לפני עשר שנים.
‫ממש לא. ‫אבל היא באמת חמודה מאוד.
‫מה דעתך על מיסי?
‫היא נעימה מאוד. אבל אני מבולבל.
‫מילים הן או בזכר או בנקבה
‫אבל אין מילה שתגדיר את מיסי.
‫אני יכולה לחשוב על אחת או שתיים.
‫את נראית מרוצה, לשם שינוי.
‫לא חסר משהו?
‫למה כוונתך?
‫אתה מוכן, ווילי? ‫-כן, אני מוכן.
‫"שמי קלודין.
‫"אני גרה במונטיני. ‫נולדתי שם ב-1884.
‫נכון מאוד. ‫-"יש להניח שלא אמות שם."
‫ארבעים ושבע.
‫ארבעים ושמונה.
‫ארבעים ותשע.
‫חמישים! יפה מאוד.
‫היית נשואה פעם, נכון? ‫-כן. זה היה איום.
‫ניתקנו כל קשר. ‫אנחנו מדברים רק דרך עורכי הדין.
‫הוא במבוכה בגללי.
‫אם הוא היה נשוי לי, ‫מה זה אומר עליו?
‫בוודאי היה לך קשה מאוד.
‫כלומר ללבוש מכנסיים. ‫-לא, זה היה לי טבעי לגמרי.
‫הייתי ילדה מגושמת למדיי,
‫אם תדמייני לך ‫אותי בקוקיות ובשמלה.
‫תמיד הרגשתי לא-שייכת ואז, ‫יום אחד,
‫לבשתי את מדי בית הספר ‫של אחי, וידעתי.
‫לראשונה בחיי ידעתי שאני "בבית".
‫עשיתי דרך ארוכה מאוד מאז.
‫לי זה כמובן קל הרבה יותר ‫מאשר לאשה שאין לה אמצעים
‫אבל רציתי להוכיח שזה אפשרי.
‫ומה איתך?
‫מה איתי?
‫אני מתלבשת כמו גבר, אבל את...
‫ווילי מלביש אותך ‫כמו תלמידת בית ספר.
‫תודה.
‫אני מודעת למה שקורה, את יודעת. ‫הבדיחה שקופה לי.
‫אין לי ספק אף לרגע.
‫אבל האם את מאושרת?
‫יש אדם מאושר?
‫כן, ווילי תובעני, אבל...
‫הוא נותן לי הרבה חופש.
‫הוא מחזיק אותך ברצועה ארוכה, ‫אבל זו בכל-זאת רצועה.
‫אולי את נהנית מזה.
‫וזה ממש לא בסדר?
‫זה עסקך הפרטי, אבל... לא חשוב.
‫אבל מה?
‫אני תוהה... אולי יגיע רגע
‫שבו תצטרכי להחליט:
‫האם את קלודין, או קולט?
‫שלום, היאון. ‫-שלום, קולט.
‫איך מצב הרוח שלו?
‫כרגיל. רק גרוע יותר.
‫שלום לך.
‫אלי הטוב! מה את לובשת?! ‫-הם של מיסי.
‫פלא שהמשטרה לא עצרה אותך. ‫שלא היכו אותך.
‫זוכר את ספר ה"קלודין" החדש? ‫-כן.
‫אולי נפרסם אותו עם שמות שנינו?
‫לא בא בחשבון! ‫אולנדורף לעולם לא יסכים!
‫אולנדורף, או אתה?
‫ט-טט, את באמת רוצה לשחוט
‫את האווזה שמטילה ‫את "קלודין" הזהב?
‫הסיכון קטן מאוד. "קלודין" ‫כבר מקובעת בדעת הציבור.
‫רוב האנשים כבר יודעים, או חושדים. ‫-איש לא יודע!
‫אלא אם כן הדלפת ‫את זה לחברה-חבר שלך.
‫אל תעליב את מיסי.
‫אוי. היא גוזלת ממך לא רק את חוש ‫ההומור אלא גם את השכל הישר.
‫זה לא הוגן, ווילי. ‫-אסור לנו להסתכן!
‫בייחוד לאור מצבנו הכספי הנוכחי.
‫אנחנו מרוששים לחלוטין. ‫-אנחנו תמיד מרוששים,
‫ובכל-זאת אתה ממשיך להמר ‫ולמלא את הבית בענתיקות שלך!
‫קניתי אותן מפושטי רגל, ‫במכירות פומביות של בעלי חוב!
‫המכונית. וסוס המירוצים ‫שהתחיל לצלוע. -ומה איתך?
‫הבגדים המגוחכים, והכובעים, ‫והמשכנתא המופקעת על ה...
‫אני רוצה ששמי יופיע על הספר! ‫-לא! "ווילי" הוא מותג.
‫ובכל מקרה, ‫נשים-סופרות לא נמכרות. -מנוול!
‫מנוול שמן, זחוח, עצל ואנוכי!
‫זה קשקוש גמור!
‫אם זה היה חשוב לך כל-כך ‫לא היית צריכה להסכים לכל זה.
‫ארור תהיה, ווילי!
‫לולא האב המוליד, ‫"קלודין" לא הייתה קיימת.
‫- מונמארטר, פריז, 1904 -
‫והיכון.
‫נשימות... לנשום כמו חתול.
‫חמש דקות.
‫חייתי יותר!
‫את מוכנה? ‫-כן.
‫אז לעבודה!
‫תכתבי היום? ‫-לא.
‫מאוחר יותר יש לי חזרה עם ואג.
‫את לא חושבת שאת צריכה?
‫אני חייב להתחיל לכלוא אותך שוב.
‫אצרח עד שהתקרה תיפול.
‫זה באמת תחביב מקסים, ‫ט-טט, אבל...
‫את לא בדיוק שרה ברנאר.
‫אם לא תצליחי להגיע לרמת אמנית ‫תגיעי לאולמות המיוזיק-הול הארורים
‫וזו תהיה שערוריה.
‫ממתי אתה רואה ‫בשערוריה דבר רע?
‫זה נכון.
‫מה חושבת מיסי?
‫הוא בעד. הוא מתלווה אליי ‫לסטודיו של ואג כל הזמן.
‫מדכא. ‫אין לה שום חיים משל עצמה?
‫ה-ו-א מבצע איתי את התנועות. ‫והוא דווקא טוב.
‫ואג חושב שאהיה מוכנה לעלות ‫לבמה בתוך שבועות ספורים.
‫מה דעתך, מטילד?
‫אני מסכימה עם מסייה ווילי, גברתי. ‫זה לא מתאים לגברת.
‫חשבתי שאת לצדי!
‫אז את והמרקיזה ‫מקפצות לכן בסטודיו
‫כמו צמד נאהבות ‫פנטומימאיות מטורפות?
‫מיסי שותפה לשאיפה שלך ‫להופיע על הבמה?
‫לא. הוא ביישן מדי.
‫יש לי רעיון. ‫יקראו לזה "חלומה של מצרים".
‫פריז לא ראתה דבר כזה מעודה.
‫סנסציה שערורייתית ‫בכיכובן של מדאם קולט ווילי ו...
‫המרקיזה דה בלבף.
‫באולם מופעים. אתה מתאר לך?
‫הכרטיסים יאזלו בכל ערב.
‫אנחנו מסתדרים טוב ‫מאוד עם הקאן-קאן.
‫ראיתי את האולם ‫ריק למחצה ביום חול.
‫אתה ערב לי שהמרקיזה תופיע? ‫-סגור וסופי.
‫נוכל אפילו לצייר את הסמל ‫של משפחת בלבף על הכרזה.
‫העיתונות תשתולל! ‫-אולי, ווילי.
‫יש לך מממנים? ‫-אני צריך רק אחד:
‫את עצמי.
‫עד כדי כך אתה בטוח? ‫מדובר בהרבה כסף.
‫כן. אני בטוח.
‫"מולן רוז'"
‫מג... את נראית נפלא.
‫כל ידידינו כאן. ‫-כן.
‫גם אחדים מידידיו של בעלה לשעבר ‫של מיסי נמצאים כאן.
‫בבקשה. ‫-תודה.
‫בראבו!
‫בושה וחרפה!
‫תסתלק, הומו!
‫לסביות מטומטמות! זה מגעיל!
‫בראבו!
‫יפה, קולט! כל הכבוד!
‫עוד! ‫-סוטים! סוטים!
‫מה אתה עושה, שק-חרא מסריח?!
‫גם אתה אחד מהם?
‫אל-אלוהים!
‫תנו לי לעבור!
‫בואי הנה, אחזי בידי!
‫מדאם קולט, ‫מה התרשמותך אחרי הערב?
‫"התרשמותי"? אני אחוזת גועל.
‫האנשים שהשליכו הערב ‫דברים הם פחדנים,
‫ולא חטפתי את הכיסא ‫בפרצוף כי חמקתי ממנו!
‫עזבי, קולט.
‫היו שם כמה אדונים ‫שהגיעו כדי להתקוטט.
‫עלינו להתעלם מהם ולהמשיך הלאה.
‫אז אתן מתכוונות להמשיך? ‫-כן. -לא!
‫האנשים האלה לא מפחידים אותי. ‫תסתכל. אני רועדת?
‫אני אמשיך לעשות את זה ‫כי כך אני רוצה,
‫ואם פריז לא תקבל אותי, שיהיה!
‫אמצא את פרנסתי במקום אחר.
‫"בוטל"
‫- סן-סובר, 1905 -
‫אמן. ‫-אמן.
‫אביך היה חייל ותיק. אדם טוב ונאמן. ‫-נכון. הוא היה.
‫"היה".
‫אתמול נפגשתי עם הנושים שלנו. ‫זה... זה מחריד.
‫ב"מולן רוז'" הפסדנו הכול.
‫לא היום, ווילי. ‫-קולט...
‫אנחנו חייבים למכור ‫את הבית בכפר.
‫לא! ‫-אין לנו ברירה.
‫לא! לא, ווילי, אסור לך!
‫כן, מוסרית אני זקוק לרשותך,
‫אבל מבחינת החוק... ‫הבית רשום על שמי.
‫מה את אומרת?
‫את חייבת להתגרש ממנו, גברי. ‫ומהר. -סידו, בבקשה ממך...
‫תדרשי ביקורת מלאה ‫על החשבונות שלו.
‫ווילי בצרות.
‫הוא שתיין. ומהמר. ‫הוא אדם שבור, גבריאל.
‫אל תדברי כך.
‫הוא יעכב את התקדמותך.
‫גברי, את צריכה להשתמש ‫בכישרונות שלך.
‫כתבי משהו חדש, בשמך.
‫כתיבה היא סיוט.
‫כל השעות שישבתי וכתבתי ‫כשהוא נושף בעורפי...
‫קרקוש המפתח במנעול, ‫האצבעות הכואבות...
‫אני עם זה גמרתי. ‫-לא, גבריאל. פשוט...
‫אני יוצאת לסיור הופעות, סידו. ‫עם ואג.
‫לחצי השנה הקרובה.
‫ברגעים אלה מנסחים את החוזים. ‫אנחנו מעלים מופע חדש.
‫השתחררי מזה. את חייבת. ‫-אעשה זאת.
‫מה פספסתי?
‫נשים... סכינים... יווני מאוד.
‫מונמארו!
‫"'הרפתקאותיה של קלודין' ‫מאת ווילי"
‫בראבו! ‫-כל הכבוד!
‫בראבו!
‫אמור לי משהו.
‫הזכויות הבלעדיות על ה"קלודין", ‫אולנדורף.
‫כמה תתן לי בעבורן?
‫אתה רציני?
‫כולם?
‫כן. ‫-הזכויות הבלעדיות לצמיתות?
‫הגש לי הצעה.
‫ביטלו לנו בלימוז' בשבוע הבא. ‫יש לי ארבעה ימים חופשיים.
‫את חוזרת לפריז? ‫-לא.
‫אני צריכה ‫לארוז את הבית בבזאנסון.
‫הוא יהיה שם? ‫-מיסי...
‫היה לי יום ארוך. אפשר רק ל...? ‫-כמובן.
‫אני מצטערת.
‫ווילי לא צריך להדאיג אותך, ‫את יודעת.
‫את אפילו לא ‫חייבת להתפרנס בעצמך
‫ולהתאכסן במקומות כמו זה.
‫אני אארגן הכול.
‫במשך רוב חיי הכול "אורגן" עבורי.
‫ואני אוהבת להרוויח למחייתי בעצמי.
‫אני אוהבת אותך. זה הכול.
‫תודה.
‫זאת לא התשובה המקובלת ‫אבל אסתפק בה.
‫בינתיים.
‫חשבתי על הטירוף החדש שצץ: ‫הקולנוע.
‫אפשר לעבד את "קלודין" ‫לתסריט, לדעתך?
‫אלוהים... אתה לא מפסיק לרגע!
‫נוכל לכתוב ספר חדש: ‫"קלודין על חוף הים".
‫לא. נעשה עיבוד ‫לאחד הספרים הקיימים.
‫אולי.
‫תפוס!
‫אה, כן...
‫כמה עצוב.
‫התגעגעתי אלייך.
‫לא נכון. ‫-ברור שכן.
‫אל חיוכך הדו-משמעי, ‫תבונתך המבריקה,
‫הנאותייך הגחמניות... אפילו ‫להתקפי הזעם הקצרים אך חריפים.
‫איך מתקדם הספר עם מג?
‫איום ונורא.
‫רק תבלינים, ללא ספרות.
‫היא לא את ולעולם לא תהיה.
‫מה קורה פה, ווילי?
‫זה נגמר בינינו? ‫-אני לא יודעת.
‫את לא יכולה! ‫-למה?
‫כי אני אוהב אותך.
‫כי את האשה היחידה ‫שיכולתי אי-פעם לאהוב.
‫ומפני שכשאת איתי, את במיטבך.
‫האמנם?
‫כן. את יודעת שכן.
‫את עדיין זקוקה ‫למנהל בית הספר שלך.
‫יבוא!
‫מותר להיכנס למיטה שלך, גברי?
‫כן. בוא, תיכנס.
‫אני לא מצליח להירדם.
‫שקט מדי. הקשיבי.
‫השקט מפחיד, נכון?
‫לא. אני אוהבת אותו.
‫ברור. בת כפר שכמותך.
‫הכול בסדר? ‫-משהו מטריד אותי.
‫מה?
‫אני לא שוכב עוד עם מג.
‫אנחנו ישנים יחד, ‫אבל אני לא יכול ל...
‫זה לא חשוב.
‫זה כן חשוב.
‫זה חשוב מאוד.
‫בראבו! בראבו!
‫קולט, איך היה לך הערב? ‫-לא רע.
‫את יוצאת אחר-כך? ‫-אולי.
‫מדאם ווילי... ‫-מסייה אולנדורף! שלום לך.
‫הגעתי לכאן, לליל, בעניין משפחתי
‫ושמחתי מאוד כשנודע לי ‫שאת נמצאת פה עם ההצגה.
‫תודה שבאת לראות אותה. ‫-מופע מרשים.
‫אם את פנויה, אשמח לקחת ‫אותך ואת המרקיזה לארוחת ערב.
‫תודה. ‫אני תמיד מוכנה לארוחת חינם.
‫בייחוד בחברה מפוארת כל-כך.
‫זה המעט שבידי ‫לעשות למענך, קולט.
‫אחרי הכספים שהרווחתי בזכותך ‫ועוד אמשיך להרוויח.
‫הלוואי שיכולתי לתת לווילי ‫הסדר כספי טוב יותר
‫אבל אדם יכול לשלם רק כפי יכולתו.
‫אינני בטוחה שהבנתי.
‫בעבור ה"קלודין". ‫הזכויות על ה"קלודין".
‫ווילי מכר לך את ה"קלודין"? ‫-כן. את כולם.
‫הוא מכר לך את ה"קלודין"?! ‫-בהחלט.
‫צר לי. חשבתי שהוא... ‫-כמה הוא קיבל בעבורם?
‫"נעלבתי מאוד ‫ממה שהשתמע ממכתבך.
‫"ניהלנו עסקים במשך חמש שנים..."
‫ט-טט!
‫אני צריכה לדבר אתך ביחידות.
‫נתראה אחר-כך... ווילי.
‫קולט...
‫במה העניין? ‫-5,000 פרנק!
‫אל תהיי מלודרמטית. ‫ניסיתי לשמור על הבית עבורך.
‫נתתי לך את הבית! ‫-היה לנו עדיין חוב לבנק.
‫יכולת למכור ‫את הרומנים שכתב ובר.
‫או משהו משאר הזבל.
‫עשית את זה ‫רק כדי לנעוץ בי סכין, נכון?
‫נכון?!
‫לא הייתי מקבל פרוטה בעבור ספר ‫של ובר או שווב או מישהו אחר!
‫הירגעי. בבקשה ממך. ‫-מדוע? למה שאירגע?
‫אתה פוגע, ופוגע, ופוגע,
‫ואתה חושב שאם תאמר ‫"אני גבר וזה מה שגברים עושים",
‫הכול יישכח.
‫מה שעשית היה לא רק נתעב, ‫זה היה מטופש!
‫עכשיו לא יהיו לנו ‫זכויות על הספרים שלנו
‫ולעולם לא ‫נרוויח מהם פרוטה נוספת!
‫נכתוב ספרים חדשים. ‫-לא! לעולם לא!
‫התגובה שלך מוגזמת. ‫זו הייתה החלטה עסקית טהורה.
‫בדיוק כמו הנישואים שלנו, לא?
‫האם לא הייתי ההשקעה ‫הטובה ביותר שעשית מעודך?
‫"אין לה נדוניה ‫אבל היא תדע לכתוב לפרנסתנו!"
‫אם היית השקעה, ‫היית ספקולטיבית מאוד.
‫החזרתי לך פי אלף!
‫הפסיקי! בבקשה! ‫תפסיקי לדבר על כסף!
‫את היית האידיאל שלי, ‫האהבה שלי, הדיבוק שלי!
‫הרגת את הילד שלנו, ווילי.
‫הספרים הללו היו...
‫כל מה שהיה לנו.
‫עכשיו הם אינם עוד ואין דרך חזרה.
‫יקירה, "קלודין" היה רק... ‫-תפסיק.
‫אל תגיד לי מה "קלודין" היה.
‫אני הקלודין האמיתית.
‫בספרים הללו השקעתי ‫את כל מה שחשבתי והרגשתי.
‫הם היו אני.
‫הילדות שלי, הזיכרונות שלי, ‫הדעות שלי. הכול.
‫כשאני נזכרת ‫בכל השעות שישבתי לבד,
‫עמלתי למענך בפרך
‫ושאבתי מעצמי ‫סיפורים כדי לרצות אותך,
‫אני מתביישת בעצמי כל-כך!
‫אבל ידעתי, וגם אתה ידעת,
‫שאני חייבת לעשות זאת.
‫כשמצאת אותי לא ידעתי שום דבר.
‫עיצבת אותי כרצונך ‫ועל פי תשוקותיך.
‫וחשבת שלעולם לא אשתחרר.
‫ובכן, טעית.
‫קלודין מתה. ‫היא איננה עוד. אתה בגדת בה,
‫ואני...
‫אני גדלתי, והשארתי אותה מאחוריי.
‫בבקשה ממך...
‫בבקשה... אני...
‫הייתי כל-כך...
‫הייתי טיפש.
‫הייתי בפאניקה. אני...
‫סלחי לי. בבקשה. ‫-שלום, ווילי.
‫לא, גבריאל. בבקשה, לא.
‫גבריאל!
‫עצרי, אהובתי!
‫אני אוסר עלייך ללכת!
‫זאת הערה שלי.
‫וזאת שלי... וזאת...
‫וזאת...
‫עבדנו בשיתוף פעולה.
‫איזו חוצפה יש לה!
‫הנה ההוכחות.
‫עשה לי טובה, היאון.
‫השמד את אלה, בבקשה.
‫אתה בטוח? ‫-לחלוטין.
‫שרוף אותם.
‫העלה אותם באש. ‫-בסדר, ווילי.
‫אני יוצא.
‫אני אוהבת אותך.
‫"'בשר ודם' - קולט; ז'ורז' ואג"
‫שיט!
‫מתחילים בעוד 30 דקות. ‫-תודה, ואג.
‫"לאחר שנתיים של מיוזיק-הול ‫ותיאטרון אני עדיין אותו הדבר,
‫"פנים אל פנים ‫מול היועצת המאופרת
‫"שבוהה בי מעברו האחר של הראי
‫"בעיניים שקועות מתחת לעפעפיים ‫משוחים בצבע סגלגל.
‫"אני יודעת שהיא תדבר אליי.
‫"היא תאמר: 'האם זו את שם,
‫"לבדך מתחת לתקרה הרועמת
‫"שרוטטת תחת רגליהם ‫של הרקדנים?
‫"'מדוע את שם לבדך? ‫ומדוע לא במקום אחר?'
‫"כן, זו השעה המסוכנת, הצלולה.
‫"היום, בכל עת שאני מתייאשת
‫"איני מצפה עוד למותי
‫"אלא רק למעט מזל,
‫"לנס קטן פשוט, ‫שכמו חוליה מנצנצת
‫"יתקן את מחרוזת ימיי."
‫"'הנוודת' - מאת קולט"
‫קולט! קולט! קולט!
‫"הנוודת", הספר שכתבה קולט ‫על סמך חוויותיה מהמיוזיק-הול,
‫פורסם בשמה האמיתי המלא
‫וזכה בשבחי הביקורת.
‫קולט ומיסי המשיכו את הקשר ביניהן ‫במשך שנים רבות.
‫מיסי ליוותה את קולט תכופות ‫לסיורי ההופעות במיוזיק-הול
‫אך לא עוד על הבמה.
‫אחרי שגירושיהם אושרו,
‫ווילי וקולט לא החליפו עוד מילה.
‫פול היאון לא השמיד את כתבי ‫היד של "קלודין".
‫הוא החזיר אותם לקולט.
‫מאוחר יותר היא השתמשה בהם
‫במאבקה ‫על הבעלות האמיתית על הספרים,
‫מאבק שבו ניצחה לבסוף. ‫קולט המשיכה
‫ופרסמה יותר מ-30 רומנים ‫ואסופות של סיפורים קצרים.
‫היא הייתה לאשה-סופרת הנודעת ‫ביותר בתולדות הספרות הצרפתית.
‫בזיקנתה אמרה קולט: ‫"אילו חיים נפלאים היו לי.
‫"חבל שלא הבנתי ‫זאת מוקדם יותר."
‫לריצ'רד
‫במאי: ווש ווסטמורלנד
‫קירה נייטלי
‫דומיניק ווסט
‫דניז גאף
‫פיונה שו
‫עברית: נורית יהודאי
‫הפקת תרגום: ‫וידאופילם אינטרנשיונל